Христо Фотев
Сън в Лисабон

chitanka.info

Сънувах — как вървях във своя сън.

(Не падах аз и не летях), как крачех

през своя сън — внезапен и подобен

на някакъв огромен нощен град —

например — Лисабон… аз бях свободен,

и в тялото си бях — и в тоя въздух

с привкус на тропик — близък океан,

и в залез — по-величествен от айсберг.

Крайбрежен булевард… Да — в Лисабон!

Град, в който аз не съм бил в моя странен

живот на сън в Истанбул — сън в Бургас…

на сън — в самия сън тук в град Созопол…

…Тринайсти февруари… Нощ.

Тук в малък бар —

(бивш дом на мой приятел) стар приятел —

подарък от самия Бог… Стоеше Той

на стола си срещу ми — автентичен

като създаден в тоя миг — аз се усмихнах,

аз не сънувах. Буден бях — усещах,

че се докосвам до това прекрасно,

спасително, неизразимо нещо, което

съществува над живота и над съня —

единственото нещо, по-точно

истинската майка на нещата —

родилния й вик — дъга от болка

и тържество… Тук в тоя нощен бар

аз бях щастлив, бях буден, бях Достоен

за Лисабон…

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.